משנה תורה - ספר זרעים - הלכות ביכורים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב

## הלכות ביכורים פרק ג

א הביכורים ניתנין לאנשי משמר, והן מחלקים אותן ביניהן כקודשי המקדש. וכבר ביארנו, שהן קרויין תרומה; ולפיכך זר שאכל ביכורים בכל מקום, חייב מיתה בידי שמיים--והוא שיאכל אותן, מאחר שנכנסו לחומת ירושלים.

ב היו מקצתן בפנים, ומקצתן בחוץ--זה שבפנים, חייבין עליו מיתה; והרי הוא הקדש לכל דבריו. וזה שבחוץ, הרי הוא כחולין לכל דבריו.

ג כוהן שאכל ביכורים חוץ לירושלים, מאחר שנכנסו לפנים מן החומה--לוקה מן התורה: שנאמר "לא תוכל לאכול בשעריך . . . ותרומת ידך" (דברים יב,יז), והם הביכורים כמו שביארנו בהלכות תרומה.

ד וכן אם אכלן הכוהן בירושלים, קודם הנחה בעזרה--לוקה מן התורה, כמי שאכלן בחוץ: לפי שהן טעונין הנחה בעזרה, שנאמר "והנחתו, לפני מזבח ה' אלוהיך" (ראה דברים כו,י). [ד] ומשמניחן המביא אותן בעזרה--הותרו לכוהן, ואף על פי שעדיין לא התוודה עליהן: שאין הקריאה מעכבת אכילתן. וביכורים שיצאו חוץ למחיצתן וחזרו, מותרין באכילה.

ה אכילת ביכורים, כאכילת תרומה לכל דבר. ויתר בביכורים--שהן אסורין לאונן, וטעונין הבאת מקום; וכוהן טהור שאכל ביכורים טמאים--לוקה, כשם שלוקה ישראל טהור שאכל מעשר שני שנטמא: מה שאין כאן בתרומה.

ו ומניין שהביכורים אסורין לאונן: שהרי נאמר בהן "ושמחת בכל הטוב" (דברים כו,יא)--מכלל שהוא חייב לאוכלן בשמחה, לא באנינות. והאוכלן באנינות, מכין אותו מכת מרדות.

ז הביכורים טעונין כלי, שנאמר "ושמת בטנא" (דברים כו,ב); ומצוה מן המובחר, להביא כל מין ומין בכלי בפני עצמו. ואם הביא בכלי אחד, יצא: ולא יביאם בערבוב--אלא שעורים מלמטה, וחיטים על גביהן, וזיתים על גביהן, ותמרים על גביהן, ורימונים על גביהן, ותאנים למעלה מן הכול; ויהיה דבר אחר מפסיק בין מין ומין, כגון הוצין וחלף, או עלין וכיוצא בהן. ומקיף לתאנים, אשכולות של ענבים מבחוץ.

ח הביאם בכלי מתכות--נוטל הכוהן הביכורים, וחוזר הכלי לבעליו. ואם הביאם בסלים של ערבה וחלף וכיוצא בהן, הרי הביכורים והסלים לכוהנים; ואם נטמאו הביכורים, אין הסלים לכוהנים.

ט כשהיו מביאין את הביכורים, היו מביאין בידם תורין ובני יונה; וכן היו תולין מצידי הסלים תורין ובני יונה, כדי לעטר את הביכורים. אלו שעם הסלים, היו קרבים עולות; ואלו שבידיהן, היו ניתנין לכוהנים.

י מצות עשה להתוודות על הביכורים במקדש, בשעה שמביאם--מתחיל וקורא "הגדתי היום לה' אלוהיך, כי באתי אל הארץ, אשר נשבע ה' לאבותינו . . ." (דברים כו,ג), "ארמי אובד אבי . . ." (דברים כו,ה) עד שגומר כל הפרשה, עד "אשר נתת לי, ה'" (דברים כו,י). ואין קורין אותה אלא בלשון הקודש--שנאמר "וענית ואמרת" (דברים כו,ה), בלשון הזאת.

יא בראשונה, כל מי שהיה יודע לקרות, קורא; וכל מי שאינו יודע לקרות, מקרין אותו: נמנעו אלו שאין יודעין לקרות מלהביא, כדי שלא ייכלמו. התקינו בית דין שיהיו מקרין את מי שהוא יודע, כמי שאינו יודע.

יב המביא את הביכורים--יש לו רשות ליתנם לעבדו וקרובו בכל הדרך, עד שמגיע להר הבית. הגיע להר הבית--נוטל הסל על כתפו הוא בעצמו, ואפילו היה מלך גדול בישראל; ונכנס עד שמגיע לעזרה, וקורא ועודהו הסל על כתפו, "הגדתי היום לה' אלוהיך, כי באתי אל הארץ, אשר נשבע ה' . . ." (דברים כו,ג). ומוריד הסל מעל כתפו, ואוחז בשפתיו; והכוהן מניח את ידיו תחתיו ומניף, וקורא "ארמי אובד אבי, ויירד מצריימה . . ." (דברים כו,ה) עד שגומר. ומניחו בצד המזבח בקרן דרומית מערבית, בדרומה של קרן; וישתחווה, וייצא.

יג ומניין שהביכורים טעונין תנופה--שנאמר "ולקח הכוהן הטנא, מידך" (דברים כו,ד), לרבות הביכורים לתנופה. וכשם שטעונין תנופה, כך טעונין קרבן שלמים ושיר: שנאמר בהן "ושמחת בכל הטוב" (דברים כו,יא), ולהלן הוא אומר ברגלים "ושמחת, בחגך" (דברים טז,יד)--מה שמחת החג בשלמים, אף כאן בשלמים. ואין הקרבן מעכב. [יג] ואימתיי קוראין בשיר עליהן--כשיגיע לעזרה, מתחילין היו הלויים וקוראין "ארוממך ה', כי דיליתני" (תהילים ל,ב).

יד הביכורים טעונין לינה. כיצד: הביא ביכוריו למקדש, וקרא, והקריב שלמיו--לא ייצא באותו היום מירושלים, לחזור למקומו; אלא ילין שם ויחזור למחר לעירו, שנאמר "ופנית בבוקר, והלכת לאוהליך" (דברים טז,ז)--כל פונות שאתה פונה מן המקדש כשתבוא לו, לא יהיו אלא בבוקר.

טו נמצאת אומר, שהביכורים טעונין שבעה דברים--הבאת מקום, בכלי, וקריאה, וקרבן, ושיר, ותנופה, ולינה שם בירושלים.

משנה תורה - ספר זרעים - הלכות ביכורים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב

יש לך שאלה או הערה? נא לכתוב לנו!