משנה תורה - ספר טהרה - הלכות כלים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח

## הלכות כלים פרק כא

א החוטין היוצאין מן האריג, והחוטין שבתחילת היריעה ושבסופה, והן הנקראין נימין--כמה שיעורן: של סדין, ושל סודרין, ושל סעיף, ושל פליון של ראש--שש אצבעות. ושל חלוק שהוא קרוע מתחילתו ועד סופו, ואחר שלובשין אותו מקבצין אותו בלולאות--שיעור חוטיו עשר אצבעות.

ב הסגוס והרדיד והטלית, שלוש אצבעות. וכל היותר על השיעורין האלו--הנוגע בו טהור, אף על פי שהבגד טמא במדרס או בשאר טומאות; ואין צריך לומר שאם נגעה טומאה ביתר, שהבגד טהור.

ג [ב] נומי הכופח של ראש, והמסווה שמניחין הערביים על פניהם, והקלקין השזורין מן השיער, והפונדה שלובש האדם על בשרו, והשמלה, והפרגוד שמניחין על הפתחים כמו פרוכת--נימיהן כל שהן.

ד [ג] משקולת שנטמאת, הרי שנים עשר טפח מן החוט שלה חיבור לה; וכל הנוגע בחוץ לשנים עשר טפח, טהור. ומשקולת של חרשים, שמונה עשר טפח; ושל בניין, חמישים אמה. והיתר על מידות אלו--אף על פי שהוא רוצה בקיומו, טהור. [ד] ומשקולת של ציידין, ושל ציירין--אפילו ארוכין כל שהן, טמאין.

ה חוט מאזניים של זהבים, ושל פלס, ושל שוקלי ארגמן טוב, שאוחז השוקל בו ותולה המאזניים מידו--שלוש אצבעות. קנה שלה, וחוטין שלה--כל שהן.

ו חוט מאזניים של מוכרי עששייות של מתכות וכיוצא בהן, שלושה טפחים; קנה שלה וחוטין שלה, שנים עשר טפח.

ז חוט מאזניים של חנוונים, ושל בעלי בתים--טפח; קנה המאזניים והחוטין שלה, שישה טפחים. חוט מאזניים של צמרים, ושל שוקלי זכוכית--טפחיים; קנה מאזניים והחוטין שלה, תשעה טפחים. והיתר על השיעורין האלו, אינו חיבור.

ח [ו] החבל שמסרגין בו המיטות, מאימתיי הוא חיבור למיטה: משיסרג בו שלושה בתים. והנוגע בחבל מן הקשר ולפנים, טמא; מן הקשר ולחוץ עד שלוש אצבעות, טמא--מפני שהן צורכו של קשר, הרי הן מכלל המיטה. וחוץ לשלוש אצבעות, טהור--שאינו מצורך הכלי, שאפילו פסקו אין הקשר ניתר.

ט [ז] חבל היוצא מן המיטה שהיא טמאה--עד סוף ארבעה טפחים, הנוגע בו טהור: שאינו מצורכי המיטה, לפי שאינו ראוי לכלום. מתחילת חמישה ועד סוף עשרה--טמא, מפני שתולין בו את המיטות; מעשרה ולחוץ--טהור, מפני שהוא יתר על צורך המיטה.

י [ח] אבנט של אריג שמקיפין אותו על המיטה כדי לקבץ אבריה, והוא הנקרא מזרן, שהייתה קצתו יוצאה מן המיטה--עד עשרה טפחים, הרי הוא מצורכי המיטה; יתר על עשרה, אינו מצורכי המיטה. ומזרן שבלה--אם נשאר ממנו שבעה טפחים כדי לעשות ממנו חבק לחמור, הרי זה מקבל טומאה.

יא [ט] מיטה שהייתה טמאה מדרס, ומזרן יוצא ממנה--עד עשרה טפחים, הרי הוא אב טומאה כמיטה והכול מדרס; מעשרה ולחוץ, הרי הוא כמגע מדרס. דרס הזב על המזרן היוצא--מעשרה ולפנים, הרי המיטה כולה מדרס; מעשרה ולחוץ, טהורה.

יב במה דברים אמורים, למדרס; אבל לשאר טומאות--אפילו מאה אמה, כולו חיבור. כיצד: מזרן שהיה כרוך על המיטה, והכניס קצתו לאוהל המת, או שנגע שרץ בקצתו, או שנפלו משקין טמאין על קצתו--נטמאת המיטה, ואפילו היה הקצה שנטמא יוצא מן המיטה מאה אמה.

יג [י] מיטה שהיא טמאה מדרס, וכרך לה מזרן--הכול טמא מדרס; הפרישו--המיטה מדרס כשהייתה, והמזרן מגע מדרס. הייתה טמאה טומאת שבעה, וכרך לה מזרן--כולה טמאה טומאת שבעה; הפרישו--היא טמאה טומאת שבעה כשהייתה, והמזרן טמא טומאת ערב.

יד הייתה טמאה טומאת ערב, וכרך לה מזרן--הכול טמא טומאת ערב; הפרישו--היא טמאה טומאת ערב כשהייתה, והמזרן טהור.

טו [יא] מיטה שכרך לה מזרן, ונגע בהן המת--הכול טמא טומאת שבעה; פירשו, טמאין טומאת שבעה. נגע בהן שרץ וכיוצא בו, טמאין טומאת ערב; פירשו, טמאין טומאת ערב.

טז [יב] כרע שהייתה טמאה מדרס, וחיברה למיטה--המיטה כולה מדרס; פירשה--הכרע טמאה מדרס כשהייתה, והמיטה מגע מדרס.

יז וכן אם הייתה הכרע טמאה טומאת שבעה, וחיברה למיטה--המיטה כולה טמאה טומאת שבעה, כאילו נגע המת בכרע שלה; ואם הזה על המיטה, טהרה הכרע בכללה. ואם פירשה קודם הזיה--הכרע טמאה טומאת שבעה כשהייתה, והמיטה טמאה טומאת ערב.

יח הייתה הכרע טמאה טומאת ערב, וחיברה למיטה--הכול טמא טומאת ערב. פירשה--היא טמאה טומאת ערב, והמיטה טהורה: שאין הטמא טומאת ערב מן המת מטמא אדם, ולא כלים--מפני שהוא ולד כמו שביארנו. וכן הדין בשן של מעדר שנטמא במת, ואחר כך חיברו למעדר.

משנה תורה - ספר טהרה - הלכות כלים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח

יש לך שאלה או הערה? נא לכתוב לנו!