משנה תורה - ספר טהרה - הלכות כלים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח

## הלכות כלים פרק יג

א כבר ביארנו בכמה מקומות שאין כלי חרס מיטמא אלא מאווירו, או בהיסט הזב. ושאר כל הכלים שנגעה בהן הטומאה, נטמאו; ואם נכנסה טומאה לאווירן, ולא נגעה בהן--הרי הן טהורין. נמצא הטמא בכלי חרס, טהור בכל הכלים; והטמא בכל הכלים, טהור בכלי חרס.

ב ומניין שאין כלי חרס מיטמא אלא מאווירו: שנאמר "וכל כלי חרש--אשר ייפול מהם, אל תוכו" (ויקרא יא,לג)--מתוכו הוא מיטמא, ואינו מיטמא מאחוריו. [ב] וכשם שמיטמא מאווירו, כך מטמא אוכלין ומשקין מאווירו.

ג כיצד: כלי חרס שנטמא, ונכנסו אוכלין ומשקין לאווירו--אף על פי שלא נגעו בו--הרי אלו טמאין, שנאמר "כול אשר בתוכו יטמא" (ויקרא יא,לג). אבל שאר הכלים הטמאין--אינן מטמאין אוכלין ומשקין, עד שייגעו בהן.

ד [ג] אין כלי חרס מטמא כלים מאווירו, בין כלי חרס בין שאר כלים. כיצד: כלי חרס גדול שהיו כלים בתוכו, ונכנסה טומאה באווירו--הוא טמא, וכל הכלים שבתוכו טהורין.

ה היו משקין בכלים שבתוכו--נטמאו המשקין מאווירו, וחוזרין ומטמאין את הכלים; והרי זה אומר מטמאיך לא טימאוני, ואתה טימאתני.

ו [ד] כלי חרס שנגעו משקין טמאין באחוריו בלבד, נטמאו אחוריו כשאר כל הכלים. במה דברים אמורים, בשהיה לו תוך; אבל אם אין לו תוך, ונגעו בו משקין טמאין--הרי זה טהור: שכל שאין לו תוך בכלי חרס, אין אחוריו מיטמאין במשקין.

ז נגעו אוכלין או משקין באחורי כלי חרס הטמא, הרי אלו טמאין. ואחד כלי חרס ואחד כל הכלים, בדבר זה: שכל הכלים הטמאין שנגעו אוכלין או משקין בהן, בין מתוכן בין מאחוריהן--נטמאו.

ח [ה] אחד כלי חרס שנכנסה טומאה לאווירו, או שכפהו על הטומאה המונחת על הארץ ונעשה אוהל עליה--שהרי הטומאה בתוכו. מפי השמועה למדו שזה שנאמר "אל תוכו" (ויקרא יא,לג), לרבות את האוהלים.

ט [ו] גומה שהיה השרץ מונח בתוכה, וכפה כלי חרס על הגומה--לא נטמא: שנאמר "אשר ייפול מהם, אל תוכו" (ויקרא יא,לג), עד שתיכנס עצמה של טומאה בתוכו. לפיכך השרץ הנמצא למטה מנחושתו של תנור, שהיא קרקעיתו--התנור טהור: שאני אומר חי נפל, ועכשיו מת בתוך גומה זו.

י וכן אם נמצאת מחט או טבעת למטה מנחושתו של תנור--אף על פי שכל הכלים הנמצאים טמאים כמו שביארנו, הרי התנור טהור: שאני אומר שם היו, עד שלא בא התנור; והתנור נבנה עליהן, ולא נפלו לתוכו. נמצאו בדשן--הרי התנור טמא, שאין לו במה יתלה.

יא נמצאו בנחושתו של תנור, נראין אבל אינן יוצאין לאווירו--אם אופה את הבצק, והוא נוגע בהן--נטמא התנור, כאילו היו בתוך אווירו; ואם לאו--התנור טהור, כאילו הן למטה מנחושתו. באיזה בצק אמרו, בבצק הבינוני שאינו רך ביותר ולא קשה.

יב [ז] השרץ שנמצא בעין של תנור, בעין של כירה, בעין של כופח--אם נמצא מן השפה הפנימית ולחוץ, טהור; וכן אם נמצא באוויר העין, טהור: שהרי לא נכנס לאוויר התנור או הכירה או הכופח, אלא תחת עובי דופנותיהן הוא תלוי. ואפילו היה שם כזית מן המת--טהורין, אלא אם כן היה בעובי העין פותח טפח: שהרי מביא את הטומאה לאוויר התנור, כמו שנתבאר בעניין טומאת מת.

יג [ח] נמצא השרץ במקום הנחת העצים, מן השפה הפנימית ולחוץ--טהור. נמצא במקום ישיבת הבלן, במקום ישיבת הצבע, במקום ישיבת שולקי זיתים--הכול טהור. [ט] אין התנור ולא הכירה ולא שאר מקומות היקוד מיטמאין, אלא אם נמצאת הטומאה מן הסתומה ולפנים.

יד [י] כלי חרס ששותין בו בעלי בתים המים, שבאמצעו כמו רשת של חרס, ושפתו מלמעלה מן הרשת כמו מסרק, וזה הוא הנקרא צרצור--אם נכנסה הטומאה לאוויר המסרק למעלה מן הרשת--נטמא כולו, שזה הוא תוכו של כלי זה.

טו [יא] כלי חרס שהיה לו שלוש שפיות זו לפנים מזו, הייתה הפנימית עודפת, ונכנסה טומאה לאוויר הפנימית--כל האוכלין והמשקין שבאוויר שבין השפה הפנימית ובין האמצעית והאוכלין והמשקין שבין האמצעית ובין החיצונה, טהורין. הייתה האמצעית עודפת, ונטמא אווירה--ממנה ולפנים, טמא; וממנה ולחוץ, טהור. הייתה החיצונה עודפת, ונטמא אווירה--הכול טמא. היו שוות--כל שנטמא אווירה, טמאה; והשאר טהור.

טז [יב] לפסין זו בתוך זו, ושפתותיהן שוות, והשרץ בעליונה או בתחתונה--זו שיש בה השרץ, טמאה; ושאר הלפסין, טהורין: הן וכל האוכלין שבהן. היה כל לפס מהן נקובה בכונס משקה, והשרץ בעליונה--כל האוכלין והמשקין שבכל הלפסין טמאים, שהרי הטומאה באוויר כולן כמו שיתבאר.

יז היה השרץ בתחתונה--היא טמאה, וכולן טהורות: שהרי לא נכנס השרץ לאוויר העליונות; ואין שפת התחתונה עודפת, כדי לטמא כל האוכלין והמשקין שבתוכה.

יח היה השרץ בעליונה, והייתה שפת התחתונה עודפת--העליונה טמאה, שהשרץ בתוכה; וכן התחתונה--מפני ששפתה עודפת, הרי השרץ באווירה. ושאר הלפסין שבתוך התחתונה--טהורין, שאין כלי חרס מטמא כלים שבתוכו. ואם היה ביניהן משקה טופח--כל שיש בה משקה טופח, טמאה: שמשקה מיטמא מאוויר התחתונה העודפת, וחוזר ומטמא את הלפס.

יט [יג] טבלה של חרס שהיו קערות דבוקין בה בתחילת מעשיה, והרי הכול כלי אחד, ונטמאת אחת מן הקערות--לא נטמאו כולן. ואם היה לטבלה דופן עודף, שנמצאו כל הקערות בתוכו, ונטמאת אחת מהן--נטמאו כולן. וכן הדין בבית התבלין של חרס, וקלמרין המתאימות.

כ כיוצא בו, [יד] בית התבלין של עץ שנטמא אחד מבתיו במשקין--לא נטמאו שאר הבתים. ואם יש לו דופן עודף, שנמצאו כל הבתים בתוכו, ונטמא אחד מבתיו במשקין--נטמאו כולן: שהכול ככלי אחד; וכלי שנטמא תוכו במשקין, נטמא כולו.

כא היו בתיו קבועין במסמר, הרי אלו חיבור זה לזה לטומאה ולהזיה. היו תקועין בלבד--הרי אלו חיבור לטומאה, ואינן חיבור להזיה. ואם היו בתיו ניטלין וניתנין--אינן חיבור, לא לטומאה ולא להזיה.

משנה תורה - ספר טהרה - הלכות כלים - הכול
פרק א ב ג ד ה ו ז ח ט י יא יב יג יד טו טז יז יח יט כ כא כב כג כד כה כו כז כח

יש לך שאלה או הערה? נא לכתוב לנו!